Du ville snakke. Snakk, da.
Her besøkte jeg deg første gang. Jeg møtte din bestemor og bror.
Føler du deg så nostalgisk, skjønner jeg ingenting.
Nostalgi og selvmord passer ikke sammen.
Du fortjener alt, Sookie. Hele verden.
Tenk om jeg bare vil at du skal leve?
Tenk på fremtiden din. Hvordan vil den se ut med meg?
-Dette har vi snakket om før. -Det er fordi det er uunngåelig.
Hvor mange ganger har du gjort det slutt? Likevel står vi her igjen.
Velger du å dø fordi jeg ikke har noen selvrespekt?
Jeg mente det ikke sånn.
Jeg er redd du kan dø når som helst-
-uten at jeg skjønner hvorfor du gjør dette.
-Hvorfor gjør du dette? -Denne sykdommen, Sookie...
Den får meg til å føle meg mer menneskelig enn noen gang før.
På veien hit stoppet jeg ved min families graver.
Carolines, Sarahs, Thomas' og min.
Min er en løgn. Jeg burde være sammen med dem.
Sookie.
Vi blir født, vokser, lærer og får egne barn.
Kanskje vi får møte våre barnebarn.
Men så går vi bort, og det er sånn livet er.
Hvis vi er sammen, går du glipp av det beste.
Kan du skjønne det, i det minste litt?
Jeg har sett deg sammen med barn. Du stråler.
Jeg vil ikke at du skal gå glipp av å få egne barn.
Hvorfor gjør du det ikke bare slutt med meg?
Du kan gjøre det slutt med meg i stedet.
Jeg kan ikke. Jeg elsker deg for høyt.
Jeg vil at du skal hjelpe meg.
Hjelpe deg?
Hva kaller dere feer det? "Den største velgjerningen."
Hva?
Vil du at jeg skal drepe deg? Seriøst?
Bruk lyset ditt, så er du ferdig med vampyrer for alltid.
Ellers har du en kø av friere herfra og til helvetes porter.
-Innser du hva du ber om? -Du er et enestående vesen.
Men det er mennesker også.
Jeg ber deg om noe du har tenkt på helt siden vi møttes.
Noe du alltid har ønsket deg. Et normalt liv.
Vis meg den sanne døden... så befrir du oss begge.
Du bør gå nå. Ikke tving meg til å trekke tilbake invitasjonen.
-Tenk på det, i det minste. -Tro meg, jeg tenker på det.
Jeg beklager, Eric.
Eric.
Ta henne løs. Ta henne løs, Pamela.
Har du en plan for dette?
-Jeg skal befri henne. -Skal du det?
Hvis ikke du vil gjøre det, gjør jeg det selv.
Ikke bli altfor oppspilt. Vi møtes igjen.
Hvis Gus ikke vet om tunnelen, hvorfor kan vi ikke bli med henne?
Fordi, Pamela Swynford DeBeaufort,-
-vi skal drepe mr Gus og stjele NewBlood.
Jeg har stolt på ham og delt med ham. Men det funker ikke.
-Er du med? -Det kan du banne på.
Tenkte meg det.
Når jeg tar bort munnbindet, skal du ikke gi den minste lyd.
Sånn skal det være.
Du skal få blod av Pam.
Gap opp.
Med hennes blod i deg finner vi deg så lenge du er redd.
Er du redd?
Bra. Det burde du være.
Hvor enn du er, hvem du enn møter og hva du enn gjør,-
-vil alle ønske å drepe deg.
Pamela og jeg hater deg, men vi er dine beste venner nå.
Ikke snakk med noen, gjem deg på et trygt sted og vent på henne.
Mr Gus! Sarah har rømt.
-Hvordan kom hun seg ut? -Det er en tunnel.
-Slapp dere henne løs? -Ja.
-La ham løpe. -Skulle ikke du drepe ham?
Mennesker er trege.
Beklager, folkens.
Her sitter Sarah Newlin og spiser søppel. Tenke seg til.
-Vil du vite hvorfor jeg er her? -Greit. Hvorfor?
-Her gjorde Eric Willa til vampyr. -Ante jeg ikke. Hvordan vet du det?
-Det sto i Bill Comptons bok. -Jeg hoppet nok over det kapittelet.
Jeg skumleste og lette etter noe om meg selv.
-Jeg er et fælt menneske, hva? -Ja, vennen. Det er du.
Og akkurat derfor ville jeg passet perfekt som vampyr.
Tror du ikke det?
-Mener du det? -Absolutt. Vil du forvandle meg?
Absolutt ikke.
Jeg ville jobbet hardt for deg. Hele livet har jeg prøvd å støtte menn.
Men meningen med livet mitt er kanskje å støtte en kvinne.
Skal du bli lesbe nå?
Hvis du gjør meg til vampyr, så.
Jeg skal gjøre ting med deg...
Eller du kan gjøre ting med meg.
Du bestemmer.
Nå som Tara er borte...
Du våger ikke snakke om Tara. Er det forstått?
Du ville ikke fått slikke meg om jeg så fikk en million dollar.
Og det fins ikke nok penger i verden til at jeg kunne slikket deg.
Det er bare én ting jeg vil ha av deg.
-Hva da? -Blodet ditt.
Jeg er ikke vaksinert ennå.
Jessica.
-Hei, vampyr-Bill. -Hoyt. Bor ikke du i Alaska?
Jeg skulle i mors begravelse. Men nå tenkte jeg å bli.
Det var fint å høre.
-Fikk du blodposen? -Var den fra deg?
Jeg vil ikke at du skal dø, Bill. Det er bare det jeg vil si.
-Jeg vet det, vennen... -Og en ting til.
Jeg vil si at jeg klarer meg.
På veien hit tenkte jeg på det.
Det er det jeg ville ønsket å høre om jeg var deg.
Det var det jeg ville si.
Jeg vil aldri skjønne dette, men jeg skal prøve å akseptere det.
Og jeg kommer til å klare meg.
Takk, Jess. Det var akkurat det jeg trengte å høre.
-Du er varm. -Jeg vet det.
-Takk for at du fulgte henne hjem. -Hvis det er noe jeg kan gjøre...
Jeg antar at Jessica er en grunn til at du blir her?
Hun er den eneste grunnen.
Beklager om jeg forhaster meg.
Men når man er døende, får man ta seg visse friheter.
Tror du at du en vakker dag kommer til å fri til Jessica?
Bill! Herregud...
Hoyt, jeg beklager. Det er for tidlig...
Ja, sir. Det kommer jeg til å gjøre.
Hva sier du, Jessica? Vil du gifte deg med meg en dag?
Hoyt, får jeg snakke litt alene med Bill?
Vi må snakke.
-Jess, beklager... -Hysj.
Hør på meg.
Jeg ønsker at jeg ikke hadde drømt om bryllup hele barndommen min.
Skulle ønske jeg blåste i sånt, men det gjør jeg ikke.
Jeg er kanskje vampyr, men jeg er også en jente.
Det som skjedde nettopp, var ikke som i drømmene mine.
-Jess, han elsker deg. -Han visste ikke om meg før i går.
Det holder til å bli forelsket. Ekte kjærlighet oppstår på et øyeblikk.
Får jeg forklare meg?
Du kan prøve.
Jeg hadde allerede blitt vampyr da min datter Sarah giftet seg.
Jeg fikk så klart ikke fulgt henne til alteret.
Jeg fikk ikke engang møte mannen hennes.
Jeg vet ikke hvor lang tid jeg har igjen, Jess.
Men det er ikke mye.
Jeg ville vel bare forsikre meg om at noen tar seg av deg...
Før jeg forlater dette stedet.
-Kan jeg få en klem? -Så klart.
Bill...
Kan du vente her oppe mens Bill og jeg snakker sammen?
Hva skal du fortelle ham?
At om han virkelig vil gifte seg med meg...
Lurer jeg på om vi kan gjøre det i dag.
-Tara, vent! -Nei, kan ikke du skynde deg?
Nei, det er for glatt.
Vent. Du løper for fort.
Hvis håret ditt var som mitt, ville du også vært rask.
Å, huff. Sett deg.
Jeg har jo fortalt dere at når det regner sånn,-
-kan jeg komme og hente dere.
-Det var gøy, bestemor. -Og så får vi varm sjokolade.
Jaså, du har gjennomskuet meg?
Takk, miss Stackhouse.
-Vær så god. -Takk, bestemor.
Jeg skal hente klær til dere. Straks tilbake.
Lurer på når Jason kommer. Håper miss Stackhouse finner noe fint.
-Er du forelsket i Jason? -Slutt å tyvlytte, Sookie!
-Beklager. -Det er urettferdig.
-Beklager, sa jeg. -Hvem er du forelsket i, da?
-Ingen. -Du vet jo min hemmelighet nå.
Hadde jeg noen, ville jeg fortalt det, men gutter har ekle tanker.
-Vil du aldri gifte deg? -Jo, men det skjer nok ikke.
Slutt. Ikke si sånt. Du velger hvordan du vil leve.
Du klarer akkurat hva du vil, Sookie. Du har rett til det.
Du har ingen begrensninger om du ikke begrenser deg selv.
Jeg må være sikker på at du skjønner hva jeg sier.
Jeg skjønner.
Når jeg ikke er her lenger, sørg for at hun holder løftet.
Ja, miss Stackhouse.
Hei. Er Jason her? Jeg er søsteren hans, Sookie.
-Brigitte. Hyggelig å møte deg. -I like måte.
-Jason har ikke våknet, men kom inn. -Takk.
Beklager om det ble pinlig, men jeg må snakke med ham.
-Hvorfor pinlig? -Du går i underbuksene hans.
-Vi har ikke ligget sammen. -Seriøst?
Jeg slo opp med Hoyt i går.
Kjenner du Hoyt?
Men Jason er verdens søteste mann.
Er du Hoyts kjæreste fra Alaska?
Frem til i går kveld, ja.
Skal jeg ikke spørre hvorfor?
-Vil du vekke ham? -Da trengs det kaffe.
-Jeg fant bare pulverkaffe. -Det er fordi han er ekkel.
Jason, våkne. Jeg har kaffe her.
-Pass på, den er varm. -Hva er det?
Bill vil at jeg skal drepe ham med lyskulen min.
Hva?!
Han vil at jeg skal få et normalt liv med barn og sånt.
Men det går ikke med ham.
-Hva syns du om det? -Jeg vet ikke.
Han ser så syk ut, og jeg har det så fælt.
Han fortjener å slippe å lide,-
-og gudene vet at jeg har grublet mye over dette.
Er det en forbannelse eller velsignelse å være som jeg?
Men nå når han ber meg om å ofre det...
Vet jeg ikke om jeg vil.
Dessuten er jeg usikker på om jeg ville klart det,-
-selv om jeg visste at jeg ville.
-Sook, prøver du... -Hva da?
-Ber du meg om råd? -Nei.
Bra, for jeg har ingen anelse.
Men jeg lover at jeg er glad i deg uansett.
Jeg er glad i deg også.
-Det er til meg. -Jeg tar den.
Pokker heller.
-Det er Brigitte. -Vi har møttes.
-Jason, det er Hoyt. -Takk.
Jeg har et rart spørsmål, med tanke på hva som skjedde i går.
Sook? Snakker Jason med Hoyt?
Det går bra.
-Vil du være forloveren min? -Forloveren din?
Du har vel ikke noe som kan bruke som brudekjole?
Hva pokker skjedde i går?
-Er du klar, gartner? -Ja. Kom, så hjelper jeg deg.
-Skal jeg legge dem i bagasjerommet? -Nei, i baksetet.
Sook, jeg vet at det blir tungt å gå i bryllup i dag.
Hvis Jessica vil gjøre det for Bills skyld, stiller vi opp.
Kan du holde disse?
Jeg har aldri vært i vampyrbryllup før.
-Sa de hvorfor det haster sånn? -Nei, bare at jeg skulle vie dem.
-Hun kan vel ikke være gravid? -Jeg tror ikke det.
-Men det ville vært kult, hva? -En søt liten vampyrbaby.
Men slitsomt å amme.
-Sheriff Bellefleur? -Ja, vampyr-Bill?
Er ytterdøren lukket?
-Nå er den det. -Får jeg snakke med deg på kontoret?
Så klart! Håper det går fort.
-Ikke tenk på oss. -Vi skal bare snoke rundt.
Se, så fancy det er.
Sett deg.
Jeg hørte at du var syk, men jeg trodde ikke at det var så ille.
-Jeg må be deg om en tjeneste. -Ok.
Det har skjedd mye mellom oss, og ikke alt har vært bra.
Siden din bestemor er syk, er du min eldste arving i live.
-Vi er familie, husker du det? -Ja, det husker jeg.
Da jeg ble syk, oppsøkte jeg en jurist.
Jeg ville testamentere huset mitt til Jessica.
Det viste seg å være umulig.
Det betyr at når jeg dør, arver du huset.
Jeg kan ikke ta imot dette huset. Av mange ulike grunner.
Jeg ber deg la Jessica og Hoyt leie huset for én dollar i måneden.
Og hvis de glemmer å betale, kan du kanskje se gjennom fingrene med det.
Den er mottatt, vampyr-Bill. Det skal bli.
-Er Brigitte hos deg? -Ja.
Hun reiser i kveld.
Fortalte du henne hvor du skulle?
Kom.
Så fælt. Burde jeg ringe henne?
Det er et elendig forslag.
-Beklager det med øyet ditt. -Nei, beklager slipset ditt. Kom her.
Hvis et tungvektsslag er prisen for å få deg tilbake som venn,-
-kan du slå meg hver dag og to ganger på søndager.
Dette begynner å føles rart.
Jeg er faktisk usikker på om vielsen er juridisk gyldig.
Jeg har sett en gammel film. "Tilfellet Henry."
Harrison Ford spiller en rik advokat som heter Henry.
Han havner i en ulykke og mister hukommelsen.
Han må lære alt på nytt, og han kjenner ikke igjen sine nærmeste.
Jeg føler meg akkurat som Henry.
-Han ble skutt. Henry. -Har du også sett den?
-Vi leide den sammen. -Der ser du.
Hør på meg. Det har vært en lang, rar uke.
Men den har vist meg en ting.
Vi må leve som om hver dag var den siste.
Hvis man gjør det, setter det alt i perspektiv.
Hvis jeg sa at verden skulle gå under i morgen,-
- hvem ville du ønsket å våkne med? -Jessica.
-Sier ikke det alt du trenger å vite? -Jo.
Ut med deg, da. Ut og skap nye minner.
Jeg skal hjelpe deg. La oss gjøre dette.
Kom!
Faen meg kult.
-Ja? -De lurer på om dere er klare snart.
-To minutter. -Får jeg se henne?
-Et par øyne til skader ikke. -Stoler du ikke på meg?
Du trenger ingen flere minutter. Du er helt perfekt.
Her kommer de!
-Går det bra? -Jessica ber deg eskortere henne.
-Så klart. -Hun er i foajeen.
Å, Jess.
Så vakker du er.
-Går det bra? -Kjempefint.
-Arlene, kan du dempe musikken? -Oi, det glemte jeg.
Beklager...
Jeg har med jukselapp. Håper det går bra.
Bare sitt.
I dag feirer vi kjærligheten mellom Jessica Hamby og Hoyt Fortenberry.
Vi skal bevitne og støtte deres løfter overfor hverandre.
Vi er blant de viktigste personene i livet deres,-
-og vi er her for å vise at vi har vært med på å bringe dem sammen.
-Hvem gifter bort Jessica? -Det gjør jeg.
-Ikke. -Jeg sitter her, rett bak deg.
Far og datter er et vakkert forhold.
Jeg er så lykkelig, men har det så vondt. Ikke vis det.
Vær til stede. Så lykkelig...
-Hva er det? -Ingenting.
-Går det bra? -Ja da.
Jeg elsker deg, Sookie Stackhouse. Av hele mitt hjerte.
-Hvem gifter bort Hoyt? -Det gjør jeg.
Hoyt og jeg har allerede klemt hverandre, så bare fortsett.
Før løftene vil jeg si en ting.
Delstaten Louisiana anerkjenner kanskje ikke dette ekteskapet.
Men jeg tviler ikke et øyeblikk på at Gud gjør det.
Kjærligheten deres er vakker.
Og kjærlighet er kjærlighet, hverken mer eller mindre.
Amen.
Har dere skrevet noe til hverandre?
-Vi hadde litt dårlig tid... -Slapp av, jeg rakk det heller ikke.
-Har dere ringer? -Jeg har ingen ring.
Det går bra. Da får vi improvisere.
Hoyt, ta Jessicas hånd og gjenta etter meg.
"Jeg gir deg mitt hjerte som symbol for vår kjærlighet..."
Jeg gir deg mitt hjerte som symbol for vår kjærlighet...
"I dag, i morgen og alle kommende dager."
Jeg ønsker så sterkt at du skal få oppleve dette.
Vær så snill, Sookie. Befri deg selv.
"Jeg gir deg mitt hjerte som symbol på vår kjærlighet."
Jeg gir deg mitt hjerte som symbol på vår kjærlighet,-
-i dag, i morgen, i morgen natt og alle andre netter.
Vi må skynde oss, for jeg slipper opp for lommetørklær.
"Min kjærlighet er nærværende også når vi er adskilt."
Nå er dere nesten gift. Jessica, tar du ham til din mann-
-og lover å elske ham i gode og onde dager-
-og være ham trofast-
- til døden skiller dere ad? -Ja.
Hoyt, tar du henne til kone og lover å elske henne i gode og onde dager-
-og være henne trofast til døden skiller dere ad?
-Ja. -Da erklærer jeg dere mann og kone.
Du kan kysse vampyrbruden din.
Sook. Går det bra?
Du har ikke sagt et ord siden vi var hos Bill.
-Jeg hørte Bills tanker. -Hva?
Jeg hørte ham, Jason. Jeg hørte tankene hans.
Hva faen? Jeg trodde ikke det var mulig.
Ikke jeg heller, men i går sa han-
-at sykdommen gjorde at han følte seg mer menneskelig enn noen gang.
Han visste nok ikke hvor rett han hadde.
Hva tenkte han, da?
Alt det man ønsker at en man er forelsket i, skal tenke om deg.
Utenom at han vil at du skal drepe ham.
-Kan du gi oss et øyeblikk? -Så klart.
-Hun er forelsket i deg. -Nei...
Jeg hørte tankene hennes i morges.
-Får jeg bare si én ting? -Ok.
Jeg skjønner at du har dine motforestillinger om alt dette.
Men hvis du skulle ligge med henne på vei til flyplassen...
Aldri i livet. Jeg skal bare sørge for at hun kommer på flyet.
Jeg sier bare at om det skulle skje, har du min velsignelse.
Jeg liker henne, og det gjør nok du også.
-Jeg stjeler ingen flere kjærester. -Jeg skjønner det.
Men vi har vært i Hoyts bryllup. Hun er ikke kjæresten hans mer.
-Hyggelig å møte deg. -I like måte, Sookie.
Ha det, Brigitte.
Takk.
Er du klar?
Ja, ta på deg beltet.
Pastor Daniels?
Miss Stackhouse?
-Får jeg komme inn? -Så klart.
-Hva skriver du? -Ukens preken.
-Skriver du alltid i kirken? -Ikke alltid.
Bare når jeg sliter med å skrive.
Jeg føler meg nærmere Gud her.
-Snakker han med deg? -Aldri.
Synd, for jeg trenger virkelig hans råd nå.
Da du kjørte hit, var det sikkert ikke Gud du forventet du å møte.
Jeg antar at det var meg du ville snakke med.
Verden var mye enklere før, eller hva?
For noen år siden visste vi ikke at det fantes vampyrer.
Eller varulver, varpantere, hamløpere eller noe.
Det blir vanskeligere og vanskeligere å skrive.
Du vet hva jeg er, eller hva? Jeg er fe.
-Tuller du? -Hadde det vært så vel.
Du store min.
Tror du at vi ble skapt som Gud ville at vi skulle være?
Eller tror du at det fins noen som ble...mislykkede?
Jeg har hørt hva du har gjort for byen vår.
De fleste sier faktisk at de har deg å takke for livet.
Hvordan kan du tro at du var en tabbe?
Men om jeg vil leve et vanlig liv og er lei av å være som jeg, da?
Synder jeg om jeg forandrer meg?
Mener du at du kan slutte å være fe?
Da er det en annen sak. Jeg tror at vi er skapt etter Guds vilje.
Men Gud trenger ikke leve livet vårt og være i våre sko.
Gud ville ikke ha gitt oss vår fantastiske hjerne-
-om han ikke hadde tenkt at vi skulle ta beslutninger-
-og bruke vår frie vilje.
-Var det til noen hjelp? -Jeg tror det.
-Jeg håper det. -Takk, pastor Daniels.
Bare hyggelig.
Beklager, men vil du ha et tips til prekenen din?
-Jeg vil gjerne ha tips. -Si at hjelpen er på vei.
Si at alt er over snart.
-Hvordan vet du det? -Jeg bare vet det.
-Hallo? -Jeg har ordnet med kirkegården.
Vi ses der ved solnedgang.
Sookie.
Jeg har stått her en stund, og det eneste jeg kan tenke på,-
-er hvorfor du har en kiste.
Det var så mange soldater hvis lik aldri ble funnet.
De tenkte nok at det var bedre for familiene med en kiste.
-Jeg vil ikke gjøre dette. -Det vet jeg.
Jeg kan ikke slippe taket.
Tiden er inne.
Takk.
-Hva er det? -Et fotografi.
Min datter og jeg. Hun fikk det før jeg dro ut i krigen.
Legg deg oppi før jeg ombestemmer meg.
Jeg er klar.
-Bill. -Ja?
Jeg vil aldri glemme deg.
Jeg vil si det samme, men jeg vet ikke hva som venter.
Sookie.
Da jeg spurte om du innså hva det er jeg skal ofre...
Jeg tror ikke at jeg skjønte omfanget av det selv.
Dette er meg. Det er en del av min sannhet.
Akkurat som Jason er broren min og mine foreldre er mine foreldre.
De er en del av meg.
Uansett hva jeg syns om det.
Og du, Bill...
Du er også en del av meg.
Det vil du alltid være.
Men jeg kan ikke gjøre dette for deg. Beklager.
Vil du fortsatt dø?
Å ja.
Er du sikker?
-Jeg er sikker. -Jeg elsker deg, Bill Compton.
Jeg elsker deg også.
Plages du av tretthet, synlige blodårer og ukontrollerbart sug?
Frykter du den sanne død?
Hei. Jeg heter Eric Northman.
Jeg er en tusen år gammel vampyr og direktør for NewBlood.
For ikke lenge siden var jeg som dere:
Jeg var syk, nedbrutt og ventet på døden.
Men miss DeBeaufort fant meg i en vinkjeller i Sør-Frankrike.
-Pamela. -Jeg kjente knapt igjen mr Northman.
Han var ikke den uovervinnelige vikingvampyren som hadde skapt meg.
Men jeg ga ikke opp, for jeg ante at det var en kur-
-innestengt i Sarah Newlins kropp.
Vi husker alle miss Newlin.
Hun var predikantfruen som ble massemorder og gikk opp i røyk.
Men først svelget hun motgiften mot hepatitt-V.
Eric og jeg bestemte oss for å finne miss Newlin.
Vi fikk ikke tak i henne.
Hun hoppet ut av vinduet i huset hun gjemte seg i.
Men vi fant litt blod på et glasskår.
Vi sendte miss Newlins blod til toppforskere i Stockholm.
Miss DeBeaufort hadde rett. Forskerne skapte dette.
NewBlood.
TRE ÅR SENERE
-Kalkunen er i ovnen! -Takk, kjære.
-Der fikk jeg deg, pappa! -Ja, det gjorde du.
-Kjære! På tide å dra. -Pappa er sulten.
Jason. Kan du hjelpe meg?
Takk. Blir du med pappa?
-Så du kastet? -Å ja.
Hei, Sookie.
58, 59, 60.
-Tiden er ute, Maurice. -Et øyeblikk, vær så snill.
-100 000 dollar for et minutt, sa vi. -Tar dere kort?
Bare kontanter! Stikk!
Ha det.
Ikke se på meg sånn.
Forsvinn! La meg være i fred!
Kom igjen, Sarah. Det er jo Thanksgiving.
La oss si hva vi er takknemlige for.
Personlig er jeg takknemlig for at du holder på å bli sprø.
Det betyr at jeg, som bare fins i din fantasi,-
-aldri vil forsvinne.
Jeg kommer til å hjemsøke deg hver dag resten av livet ditt.
Og kanskje til og med etter det.
Nå er det din tur. Hva er du takknemlig for, Sarah?
Ingenting.
Tekst: Harald Plahter www.btistudios.com